Houba Anthurus Archer má tak démonický tvar a jedovaté zbarvení, že nevyhnutelně začnete věřit příběhům o osídlení Země mimozemšťany. Červená chapadla líhnoucí se z bílého průsvitného vajíčka připomínají horor Vetřelci. Tento druh byl poprvé zmíněn v roce 1860 při popisu přírody Tasmánie, odkud byl později převezen do různých lesů v Evropě, Americe a SSSR. Je to však tak vzácné, že fotografie, které se nečekaně dostaly do blogosféry, způsobily pořádný šok a někteří dokonce odmítli uvěřit pravosti fotek.
popis
Houba Anthurus Archer (z lat. Clathrus archeri) z rodu Lattice z rodu Veselkovů se lidově nazývá „čertovy prsty“. Další názvy: Archerův květocas, Archerův clathrus, Archerova mřížovina a sépie.
Domovinou jsou lesy a louky, méně často písečné duny Austrálie a Nového Zélandu. Postupem času se rozšířil po celé Evropě, Kalifornii a Británii, ale tam je méně častý a není všudypřítomný. Žije především v lesích, na půdách bohatých na humus a tlející spadané listí, méně často na písčitých pláních.
Fáze vývoje
Sépie houba obvykle roste v malých skupinách nebo jednotlivě. Mladá plodnice v podobě bílého vajíčka o průměru nejvýše 4–6 cm připomíná jednoduchou muchomůrku bílou. Jeho struktura se skládá z tenké vnější vrstvy (peridium) a rosolovité vnitřní vrstvy.
Houba roste, bobtná a skořápka peridia se začíná prorážet. Pak uvnitř, v průhledném slizkém kokonu, jsou již vidět jeho děsivé fialové „prsty“.
Jedná se o schránky čtyř nebo pěti (zřídka 6–8) červených laloků, které jako chapadla trčí nahoru, shromážděné dohromady.
Roztrháním ovocné skořápky mají “chapadlové prsty” podobu hvězdice nebo chobotnice, každý až 10 cm dlouhý. Průměrný průměr zralé houby je asi 16 cm, výška – až 10 cm, zatímco stopka je není jasně vyjádřeno.
Má porézní houbovitou strukturu, zvenčí pokrytou tmavým (od černého po bahenní) slizem (sporonosná gleba), ze kterého se line pach hnijícího masa. Přestože není jedovatý a nebezpečný, nepředstavuje pro člověka žádnou nutriční hodnotu.
Páchnoucí a světlá houba přitahuje mnoho hmyzu a zvířat. Květocasák Archerův není masožravý, ale rozmnožuje se díky mouchám, které šíří jeho výtrusy.
Po uvolnění čepele poměrně rychle vadnou (v průměru 2–3 dny, v závislosti na povětrnostních podmínkách) a skládají se zpět k sobě. Pak ďáblovy prsty získají stejně strašidelný vzhled, trochu připomínající lidskou ruku.
Trocha historie
Poprvé ji našel a popsal cestovatel a mykolog Michael Joseph Berkeley (z Velké Británie) v nejjižnější části Austrálie na ostrově Tasmánie ve druhé polovině XNUMX. století. V té době byl endemický, to znamená, že to bylo jeho jediné spolehlivě známé místo rozšíření.
Postupem času spory hub spolu s námořníky skončily ve Starém světě. Ve Francii byl poprvé objeven po první světové válce. O další století později (v roce 1980) jiný anglický vědec Donald Malcolm Dring ve své monografii zařadil Anthurus Archer do rodu Clathrus (lat. Clathrus).
Odkud se vzal, kdy a kde nese ovoce? ![Clathrus archeri1]()
Plodí od června do října na půdách smíšených, ale i listnatých nebo jehličnatých lesů, méně často v písčitých oblastech. Tento živý organismus nemá chlorofyl a je saprotrofem (řecky “sapros” – shnilý a “trof” – potrava), požírá hnijící zbytky rostlin a zvířat.
Skutečnost, že se živí výhradně odumřelými organickými látkami, určuje jeho specifický zápach.
Nejrozšířenější je doma, v Austrálii a na Novém Zélandu, vyskytuje se téměř po celém světě, častěji ve Švýcarsku, Německu, Rakousku, České republice, Španělsku, Velké Británii, Pobaltí a Polsku.
V Rusku téměř chybí, proto je uveden v naší Červené knize. I když se tento tropický obyvatel dokázal dobře aklimatizovat téměř všude, kam přišel.
Byl zaznamenán v Kazachstánu, ukrajinských Karpatech, Sverdlovských lesích, Krasnodarském území, Moskvě a Kalužské oblasti, na Krymu a v Zakavkazsku.
Pěstování doma
Na pěstování doma si ho samozřejmě zatím nikdo netroufl, ale našel se jeden odvážlivec z Kalifornie, který chtěl vědět, jak Archer’s Flower Tail chutná. Odvážil se vyzkoušet houbu ve stádiu vajíčka a nezažil nic jiného než znechucení a lehké zažívací potíže.
Obecně platí, že jeho použití nenese žádné následky. Proto můžete jíst prsty ďábla, ale pouze pokud jste beznadějně hladový tulák.
Pokud existuje touha nezávisle pěstovat houbu v zemi, pak pro úspěšnou kultivaci stačí jen velmi málo: kyselé půdy se silnou vrstvou shnilého listí a pilin, bohaté na humus. Za příznivých podmínek může žít v každém lese, zejména někde u starých pařezů.
Falešná čtyřhra
Tato houba není jediná svého druhu, která je tak „elegantní“, k podobným bratrům patří květník jávský, Červenka obecná a Veselka vulgaris. Některé jsou prostě považovány za nepoživatelné a některé za jedovaté. Všechny jsou uvedeny v červené knize.
Flowertail Anthurus Javanese (lat. Anthurus javanicus). Pochází také z Austrálie a byl také přivezen do různých zemí najednou, jako prsty ďábla. Má podobný rod a čeleď, ale liší se světlejší narůžovělou a oranžovou barvou. Zároveň je nádoba nahoře vždy složena dohromady ve formě vřetena a má také tři čepele, a ne jen 4–8.
Jejich délka nepřesahuje 5 cm, dužnina je buněčná a uvnitř dutá, nejedlá. Vajíčka při bobtnání připomínají stejnou potápku bledou, jen s menším průměrem než anthurus Archerův. Rozmnožuje se stejným způsobem, tedy výtrusy pomocí hmyzu, které přitahuje ostrý páchnoucí zápach.
Mřížka červená (lat. Clathrus ruber) nebo, jak ji mykologové nazývají, Red clathrus. Má velmi neobvyklou strukturu ve formě mřížkové koule vysoké až 10 cm. Buňky jsou kulaté nebo mnohoúhelníkové s krásnou třásnitou strukturou od jasně korálových až po nažloutlé. Uvnitř je výtrusná olivově zbarvená gleba.
Je schopna zůstat ve zralém stavu až šest měsíců, ale není smrtelně jedovatou houbou. Při otravě vyvolává zvracení a průjem, které většinou samy odezní do 12 hodin, což může při nesprávném pitném režimu vést pouze k těžké dehydrataci.
Roste jako jednotliví jedinci v listnatých lesích s dosti příznivým klimatem, aby podhoubí houby do příštího květu nevymrzlo (v zimě by teplota neměla být pod 5 C).
Proto se vyskytuje v nejjižnějších oblastech, v listnatých, méně často ve smíšených lesích, hlavně ve stinných houštinách staletých modřínů. Výtrusy také přitahují hmyz nechutným zápachem.
Vesyolka obyčejný, nebo neskromný falus (lat. Phallus impudicus). Jak z podivného názvu vyplývá, má stejně legrační falický tvar. Začíná kvést kolem července, ale ve fázi vajíček zůstává několik týdnů. Když ale praskne, houba začne zběsile stoupat (až 5 mm/min), dorůstá až 15 cm.Na duté tenké bělavé noze má malý klobouk s páchnoucím hnědo-olivovým hlenem, který láká mouchy . Ve stadiu vajíčka se dá jíst, ale se stejně pochybným úspěchem.
Zajímavá fakta
Pojmenován po irském mykologovi Williamu Archerovi, jehož jméno se překládá jako „hrad“. V závislosti na prostředí může mírně měnit barvy od šarlatové a korálové až po purpurově růžovou.
Ten má mimochodem skoro jmenovce jménem “prsty mrtvého muže”, patřící do oddělení vačnatců třídy sordariomycetes z čeledi Xilariaceae, rodu Xilaria. I když navenek je nelze splést.
Ďáblovy prsty jsou stále málo prozkoumané. Více či méně podrobně o tom píše americký mykologický časopis ve vědecké publikaci (1982) Kaliforňanů David Arora a William Burke.
Závěr
Vzhledem k tomu, že Archer’s Clathrus je saprotrof (živí se hnilobou), uzavírá biotický cyklus a vrací minerální soli do půdy. Nejde tedy jen o nějakého zbytečného páchnoucího tvora, ale o velmi cenný a důležitý organismus v globálním ekosystému, proto je v mnoha zemích světa zapsán v Červené knize.
O úžasném výtvoru přirozené fantazie – houbě Ďáblových prstů, která svými podivnými chapadly připomíná chobotnici lezoucí na zem. O domovině, moderní distribuční oblasti a blízkých příbuzných této houby.
Červená sépie
Při procházce lesem můžete náhodně narazit na podivný obrázek – dlouhá červená chapadla trčící ze země, vydávající odporný zápach zkaženého masa a často obklopená mouchami, které se nad nimi rojí. První myšlenka je nějaké podivné mrtvé zvíře, podezřele připomínající sépii, která nevysvětlitelně skončila v lese.
Ve skutečnosti je všechno mnohem méně fantastické, i když o nic méně zajímavé – tento podivný výtvor přírody se nazývá Clathrus Archeri, lidově řečeno Houba ďábelských prstů. Je jasné, proč je tam „ďábel“ – strašidelné karmínové a dokonce páchnoucí drápy – zjevně tam byl zapojen nějaký zlý duch.
Slovo „clathrus“ je odvozeno z řecko-latinského „skladiště, buňka“. A tato houba se jmenuje „Archer“ na počest slavného irského vědce – mykologa.
Tento druh patří do rodu Clathrus, čeledi Veselkovy, a má mnoho alternativních jmen Archer’s Anthurus, Archer’s Flowertail, Archer’s Lattice, Sépie houba, Devil’s Hand.
Vzhled
Jak je typické pro houby z čeledi Veselkovců, Clathrus Archer má dvě různá vývojová stádia:
- V první fázi vypadá jako vejce o průměru až 6 cm, bělošedé barvy, s mírně narůžovělým nádechem. Pokud vejce rozříznete, uvidíte jeho vrstvenou strukturu – nahoře je vnější obal – peridium, pak rosolovitá sliznice, vespod je červené jádro, ze kterého se pak vylíhnou charakteristická chapadla a v samém středu – hrudka budoucí sporonosné vrstvy – gleb.
- Ve druhé fázi se vejce shora rozbije, scvrkne a zůstane na bázi plodnice. Chapadla plodnice se rychle vysouvají z povrchu vajíčka – od 3 do 8 kusů. Zpočátku jsou nahoře srostlé, ale brzy se od sebe odtrhují, rozšiřují se do různých směrů a ve zralé plodnici nabývají hvězdicového tvaru s rozpětím tykadel až 15 cm. , čepele mají zvláštní houbovitou strukturu a jsou nerovnoměrně pokryty skvrnami olivově hnědých výtrusných Glebů. Je to ona, kdo vydává strašlivý pach zkaženého masa – slétají se k němu četní pakomáři, sedí na glóbu, chytají spory na tlapky a nakonec je rozšiřují na všechny strany. Výtrusný prášek této houby má olivovou barvu. Maso chapadel je velmi křehké.
Kde a kdy roste?
Klathrus luční roste na půdě od července do října, v listnatých a smíšených lesích, lze jej nalézt v parcích a na loukách, na písečných dunách, někdy i v poměrně velkých rodinách. Zralá plodnice dosáhne vrcholné formy během několika dnů a poté zasychá a vadne.
Za rodiště této houby je považována Austrálie, kde je Clathrus rozšířen, počátkem 20. století byl poprvé objeven ve Francii, odkud se postupně začal šířit všemi směry po Evropě. Klathrus archerův je velmi vzácný druh, ale jeho nenáročnost na životní podmínky mu umožňuje pomalu, ale jistě uchvátit stále větší biotop v Eurasii. V Rusku se teoreticky nachází v evropské části země, ale nebuďte překvapeni, když se náhle objeví na nejneočekávanějším místě – distribuční oblast Clathrus Archer neustále roste.
Tento druh byl poprvé objeven v Tasmánii v polovině devatenáctého století a popsal jej britský vědec Miles Joseph Berkeley.
Ohledně pronikání Clathrus Archer do Evropy existují dvě běžné verze – podle jedné jeho výtrusy přinesli do Starého světa australští vojáci během první světové války a podle druhé skončily na vlně australských ovcí. , který byl v té době dovezen do Francie.
Jíst
Houba je oficiálně považována za nejedlou. Neexistují žádné přesné důkazy o tom, že by se někdo pokusil sníst jeho dospělé plodnice. Existují neověřené zprávy, že jistý troufalý Američan ochutnal Ďáblův prst, což mělo za následek ďábelské žaludeční křeče. A je těžké si představit, že by někdo vážně uvažoval o použití této houby k jídlu, vzhledem k jejímu hroznému zápachu. Kromě toho je podle zpráv maso Clathrus Archer také nepříjemné na chuť.
Je však dobře známo, že mnoho hub z rodu Veselkovců je teoreticky jedlých ve stadiu vajíčka. Například, Veselka Obyčejná Falus Impudicus, nejodvážnější ruští houbaři žvýkají přímo na místě, v lese. U mnoha dalších podobných druhů existují také neověřené informace o jejich poživatelnosti v raném stádiu.
V každém případě neexistuje žádná praktická potřeba jíst tuto houbu – zatím neexistují žádné údaje o přítomnosti látek užitečných pro člověka v ní.
Video: [Co je co] „The Devil’s Fingers“ ke stažení
Podobné Druhy
Dospělou plodnici Clathrus Archer nelze s ničím zaměnit, ale má také poněkud podobné příbuzné:
Java flowertail Pseudocolus fusiformis
Houba patří do rodu Pseudocolus ze stejné čeledi Veselkovy a nese přesně stejnou lidovou přezdívku Sépiová houba. Jeho nejdůležitějším rozdílem od našeho hrdiny je to, že chapadla jeho plodnice jsou obvykle nahoře srostlá, takže vypadá jako vřeteno vytažené nahoru. Má také velmi krátkou nohu.
Barva čepelí se liší od bělavě žluté po růžovou, oranžovou a červenou.
Tento druh roste v parcích a na okrajích lesů, preferuje půdu bohatou na humus. Pochází také z Austrálie a nyní se běžně vyskytuje v Africe a Severní Americe, části Evropy. V Rusku, vidět v Přímořském kraji a na Krymu.
Květník jávský je úplně stejný – páchne jako zkažené maso, za účelem rozmnožování pomocí hmyzu. Ze stejného důvodu je považován za nepoživatelný a pro svou vzácnost je uveden v Červené knize.
Mřížka červená Clathrus Ruber
Houba je ze stejného rodu a rodiny, velmi teplomilná, proto se v Rusku vyskytuje pouze na samém jihu země – na Krymu a na Krasnodarském území. Podobá se našemu hrdinovi téměř ve všem – rané stádium v podobě vajíčka a zápachu zkaženého masa, aby přilákal mouchy, ale ne tvarem. Dospělý Lattice Man připomíná červený síťový míč. Roste v listnatých a smíšených lesích na tlejícím dřevě a husté podestýlce listnáčů, jednotlivě i ve skupinách, od jara do podzimu. Díky svému zvláštnímu tvaru se červená mříž často používá jako prvek krajinného designu. Také považován za nepoživatelný.
Veselka Obyčejná Falus Impudicus
Náš hrdina je podobný této houbě, z rodu Veselka, čeledi Veselkovye, ve stadiu vajíčka. Jsou snadno rozeznatelné, pokud vajíčko rozkrojíte – ve Veselce mají jeho vnitřnosti úplně jinou strukturu a nazelenalý nádech. Na rozdíl od našeho hrdiny je veselka aktivně konzumována v rané fázi, používá se v lidovém léčitelství a je považována za účinný lék na impotenci.
Video: MIMOZEMSKÉ NĚCO HURT THE INTERNET (Anturus Archer aneb The Devil’s Fingers) Stáhnout
Mezi mnoha houbami rostoucími na planetě jsou takové, které nemají žádnou nutriční hodnotu, ale mají obrovskou estetickou hodnotu, jako příklad nebývalé fantazie velkého stvořitele – přírody.
Jedním z nich je Archer’s Clathrus neboli Devil’s Fingers Mushroom, který svými bizarními chapadly překvapí a potěší každého znalce přírodních divů.
Video
Ďáblovy prsty, houba z červené knihy, Anthurus Archer ke stažení
Houba „Ďáblovy prsty“ ke stažení
Pět nejjedovatějších hub v Rusku (Michail Višněvskij). Stažení
Houbař čekal na hřib čtyři roky! Stažení
Mimozemské vejce? Jedovatá houba? Ďáblovy prsty? #zachovejte informace #šortky #ďáblovy prsty Stáhnout
CORDYCEPS: NAŠLI JSME HOUBU Z POSLEDNÍHO Z NÁS! A S NÍM NAKAZENÝ HMYZ! Část 1 ke stažení
Klauni ve vládě nebo ministr v cirkuse? Alternativní? #písek #eu Stáhnout
STREAM – „Tanec od plotny! Sedni si!” Stažení
Nejúžasnější a nejpodivnější rostliny na Zemi. Stažení
Neobvyklé houby v Soči: Popraskaná mechová houba, „Fingers mrtvého muže“. Michail Višněvskij ke stažení